![]()
Udvalgte værker
|
||
![]() |
Tilblivelse og genopdagelse Sfærernes Musik er en af de mest originale kompositioner i dansk musik i det 20. århundredes første halvdel. Værket blev til 1916-18 og blev udgivet allerede året efter (som et af de få orkesterværker, der blev udgivet i Langgaards tid). Det blev opført i Tyskland 1921 og 22 - i Karlsruhe med succes, i Berlin blev det mere lunkent modtaget - og blev siden glemt eller negligeret. I 1968 var komponisten György Ligeti imidlertid - sammen med bl.a. den danske komponistkollega Per Nørgård - medlem af en jury, der skulle bedømme en stor bunke nye nordiske partiturer. Mellem dem havde Nørgård indsneget Sfærernes Musik. Nørgård observerede, at Ligeti ofrede dette partitur særlig opmærksomhed, og snart proklamerede Ligeti - med et glimt i øjet: "Mine herrer, jeg har lige opdaget, at jeg er Langgaard-epigon!". Det var nemlig gået op for Ligeti, at kompositionstekniske træk - anvendelsen af clusters, lagdelinger m.v. - i Sfærernes Musik genfindes i nogle af hans egne værker fra 1960erne, ikke mindst det banebrydende Atmospheres (1961). Den var en overraskende opdagelse, at Langgaard, der var ret ukendt, men normalt blev betragtet som ultrakonservativ, i dette værk var forud for sin tid på adskillige punkter. Sfærernes Musik kom til opførelse i Sverige (Stockholm) 1968, og dermed var en renæssance for Langgaard indledt. Det store orkesterapparat holdes dog i usædvanlig grad i ave af komponisten: Det meste af værket forløber i de svageste styrkegrader, og et orkestertutti indtræder først til sidst i det 35 minutter lange værk. Langgaards værk rummer passager, der er melodisk baseret, men fokuserer generelt på helt andre parametre, nemlig rum, klangflader, højde og dybde, lys og skygge, forgrund og baggrund. Værket beskriver ikke et sammenhængende musikalsk forløb, men en række 'rumlige' episoder, oftest af repetitiv, statisk karakter. Eller som komponisten selv siger:
I sin tankevækkende bog The Musical Timespace (Aalborg University Press, 1996; 2 vols.) bringer musikforskeren Erik Christensen en interessant analyse af Sfærernes Musik i sammenhæng med en række andre værker, der har musikkens rumlige dimension som grundlæggende idé. Han beskriver, hvordan værkets 'rum' begrænses opadtil af gentagne linjer i høje violiner og fløjter og neadtil af pauker og dybe horn. Dette åbne rum udfyldes af sitrende clusters og polyfone klangflader, som ophæver fornemmelsen af en fremadskridende tid, og af accellererende repetitive mønstre, der modsat gør 'tiden' nærværende. Værkets form er additiv, og Langgaard inddeler det i 15 afsnit med hver sin suggestive overskrift. Erik Christensens analyse opererer med fem forskellige slags musik (ud fra musikkens rumlige og gestiske karakter), som sammenstilles i vekslende formationer inden for ialt fire hovedafsnit. Slutningen er en undergangsvision, hvor store musikalske kontraster - under overskriften Antikrist - Krist - stilles over for hinanden. Denne modstilling, der er et centralt tema i Langgaards musik, udtrykkes her ved at voldsom musik efterfulgt af støjende 'anti-musik' (frembragt af bækkener og pauker) stilles sammen med 'himmelsk' musik med englekor og harpeklange, der med en afsluttende akkord (en 9-klang) tilsidst forsvinder ud i kosmos. Sfærernes Musik har ingen direkte paralleller i Langgaards produktion, men den særlige musikalske tænkemåde, hvor det klanglige og rumlige står i centrum på bekostning af en tematisk baseret logisk eller organisk form, er kendetegnende for komponisten.
Jugendstilpræget fremgår ikke mindst af de overskrifter, Langgaard forsynede værket med, og som kun delvis er trykt i partituret, men blev offentliggjort i nedenfor gengivne programblad, uddelt ved uropførelsen i 1921. Hør eksempler fra en række af afsnittene. Bendt Viinholt Nielsen, 1996, rev. 2007.
|
|
![]() |
Sfærernes Musik Wenn ich tauch' meine Seel' in die Tiefen von Schmerzen und Freud, Dansk oversættelse: Magna Blanke, 1996. Forlag (musik og tekst): EDITION WILHELM HANSEN. |